Tämä on tositarina.
1942, Etelä-Tyynimeri.
The New Year löytää USS Enterprisen ja sen 2000-päisen miehistönsä -
valmistautumassa toimittamaan terveisensä japanilaisille torpedojen sekä hävittäjien muodossa.
Pearl Harborin viime kuinen hyökkäys tuoreena amerikkalaisten lentäjien mielessä, -
on kosto heidän mielestään paras tarjoiltuna tulikuumana.
Päällikkö, tässä Aldrich. En löydä tukialuksen kanavaa.
Mihin olet menossa?
16. tammikuuta, 1942.
Päällikkö, kadotin radiomerkin, loppu.
- Olemmeko lähellä? - Koputtelen. Ehkä radio ei toimi.
- Kuuletko meitä, loppu? - Hyvin kuuluu, pojat.
Odotan vain, että tuuli kertoo mihin suuntaan se haluaa puhaltaa.
Pastula, tarkista vielä aaltojen suunta. Minusta aallonharjat kertovat muuta.
15 astetta. Sama kuin aiemmin.
Jos se on oikein, alus on idässä. Minusta se oli lännessä.
Suuntaan kohti itää.
- 6-Tare-14 pyytää saapuvaa suuntimaa, loppu. - Päällikkö, rikoimme radiohiljaisuuden!
Ymmärretty. Tarvitsemme suunnan.
- Vahvista kanava 79. - 79 vahvistettu. Taidamme olla vieläkin liian kaukana.
Jatka yrittämistä.
Blue Base, tässä 6-Tare-14, kuuluuko? Vastaa, Blue Base, loppu.
- Päällikkö? - Puhu.
Kuulin japsien puhetta monitaajuudella. Irrotin johdon.
- Selvä. Vaihdetaan morsetukseen. - Vaihto morsetukseen.
- Onko polttoainetta, päällikkö? - Vähän.
Pastula, tarvitsemme korkeutta. Pudota ammukset.
Pommit irti.
Aldrich, avaa monitaajuus.
- Mutta japsit, päällikkö. - Tee se!
Blue Base, tässä 6-Tare-14, kuuluuko? Vastaa, Blue Base, loppu.
Alus ei varmasti ole idässä.
Enterprise, tässä 6-Tare-14, kuuluuko? Toimi, Aldrich!
Selvä! Olemme kantaman ulkopuolella.
Pojat, meidän pitää laskeutua ennen kuin polttoaine loppuu.
Pukekaa liivinne ja valmistautukaa laskeutumiseen. Ymmärretty?
- Hitto! Ymmärretty, päällikkö. - Pastula?
Kyllä, päällikkö.
Aldrich, kerää soihdut, savukynttilät ja ensiapulaukut. Tarvitsemme taskulamput.
Pastula, ota ruoat, vesi sekä pelastuslautta. Pitäkää pää kylmänä, pojat!
- Anna tämä taakse. - Selvä. Tulee.
- Ottakaa laskuvarjo! - Laskuvarjo?
Valmistautukaa pakkolaskuun!
Valmiina törmäykseen!
- Pastula! - Täällä, päällikkö.
- Aldrich! - Täällä!
Vikkelään, pojat!
Päällikkö!
Voi ei!
Tulkaa tänne.
Perketti ei täyty!
Venttiili on jumissa! Näytä valoa.
Irrottakaa aseenne. Ne vetävät meitä pinnan alle.
En saa sitä irti!
- Siinä meni minun. - Niin minunkin.
Huomattava ero.
Hemmetin perketti.
Nyt onnistui!
Se on liian painava.
Ehkä jos...
Aldrich!
Jos jäätte alle ansaan, tyhjentäkää liiviä. Ui alitse ja poispäin, ymmärretty?
- En osaa juuri uida. - Ei ole totta.
- Entä sinä? - En oikeastaan, päällikkö.
Voi hemmetin...
Lautta on vaikea kääntää tässä aallokossa.
Jos otamme liivit pois, sidomme ne yhteen, kiinnitämme yhden tähän ja heitämme muut ylitse.
- Uimme toiselle puolelle ja vedämme. - Hyvä idea.
- Paitsi kumpikaan teistä ei osaa uida. - Pidetään kiinni kaiteesta tiukasti.
Selvä, ei kun yrittämään.
Tässä.
Menkää toiselle puolelle niin minä heitän.
- Valmiina? - Valmiina.
Tulee!
- Saitteko sen? - Saimme sen.
Tarttukaa kiinni ja vetäkää tosissanne! Yksi, kaksi, kolme!
Pitäkää se alhaalla. Menen toiselta puolelta kyytiin.
Ahtaat paikat kuin Pielaveden kirkossa.
Maataan poikittain.
Aldrich, taisit olla jo koneessa kun teimme lähtöä. En muista kasvojasi. Harold Dixon.
Gene Aldrich. Voit vilkaista aamulla, päällikkö. Olen varmasti paikalla.
- Pastula. Italialainen? - Puolalainen, päällikkö.
- Olen lentänyt kanssasi pari kertaa. - Ai niinkö?
En muista.
- Meidät noukitaan aamulla, vai mitä, päällikkö? - Niin ainakin toivon.
Toivot? Tätä varten on menettelytapa.
Aamun koittaessa ne ovat kimpussamme kuin vainukoirat.
Koneessa on niin hemmetin kuuma. Täällä on jääkylmä.
Päivä 1.
Kukkokiekuu, pojat.
Selvisimme.
Pelkäsin ettei lautta pysy pinnalla, mutta se on edelleen kunnossa.
Luojan kiitos.
Gene Aldrich.
- Nyt tunnistan sinut. En yhdistänyt nimeä kasvoihin. - Kaikessa komeudessani, päällikkö.
Maistuisiko kupillinen kahvia?
Henry! Pannu porisemaan.
- Kiitos, Henry. - Henry? Miksi Henry?
Se radio-ohjelma.
Henry!
Henry Aldrich!
En ole ikinä kuullut.
Kun sanoit, että laskeudut veteen, ajattelin, että se on menoa nyt.
- Luulit, etten saa sitä alas ehjänä. - Aikamoista lentämistä!
- Hän laskeutui tuosta vain. - Niin hän tosiaan teki.
Kuule, Aldrich, olen miettinyt.
En ymmärrä, miten et saanut yhteyttä lentotukialukseen. Emme voineet olla kauempana kuin 32 kilometrin päässä.
- Jopa 64:ssä olisi pitänyt kuulua edes jotain, eikö? - Sano sinä, päällikkö. Kuinka kaukana olimme?
Pidetään silmämme auki. Vai mitä?
Ottakaa paikka. Meidän pitää nähdä 360 astetta.
Hyvä näkyvyys.
He tarkistavat jokaisen neliökilometrin. Siinä voi mennä aikaa, mutta niin he tekevät, eikö vain?
Vaikka siihen menisi koko päivä tai jopa huomiseen.
Voi mennä melkein koko päivä.
Etsintäalue kattaa noin 80 kilometriä. Ehkä jopa 160.
- Näkyvyyttä riittää. - Jaa se koneiden määrällä.
Hitto, voivat hyvin tulla jo tänä aamuna.
Ehkä saamme kunnon aamiaisen, päällikkö?
Näemmekö ne ensin vai kuulemme?
Näettekö tuon pilkun?
- Se on lintu. - Se ei liikuta siipiään.
Odotas...
Se on tosiaan jotain.
Lentää suuntaansa...
Se on omia!
Alas!
- Aikaa riittää hukkumiseen. - Se on varmaan Etelä-Tyynenmeren divisioona.
Sillä on suunta. 140 solmua. Alle kilometrin päässä.
Pastula, ota laskuvarjo. Levitä se veteen.
- Päällikkö? - Ei laskuvarjoa.
- Aldrich, entä ne soihdut? - Ei pysynyt kädessä, päällikkö.
Heiluttakaa jotain!
Katso tänne alas!
Oletko sokea?
Aurinko on takanasi! Tarkista kello kolmesi!
Täällä alhaalla!
- Täällä! - Täällä alhaalla!
Katso tänne!
Mihin sinä menet? Ei, ei, ei. Mihin...
Olemme täällä!
Olemme täällä.
Se oli yksi ja ainoa mahdollisuutemme.
Mitä?
- Se oli etsintäpartiomme. - Mitä tarkoitat?
Eivät he voi vain jättää meitä tänne!
Ehkä hän näki meidät ja lähti hakemaan apua.
Miksei hän muuttanut kurssia? Koska hän etsii rajoitetulta alueelta.
Seuraavalla lennolla emme näe häntä enää.
Ehkä toinen kone tulee tarkistamaan uudelleen. Tai laiva.
Mitä helvettiä teille kerrotaan kurssilla?
Olemme sodassa, Aldrich. Olemme vihollisen merivoimien läheisyydessä.
Parhaillaan meitä etsitään kerran ja nopeasti.
Kuten sanoit, tähän on menettelytapa.
Hyvä on.
Ei laskuvarjoa tai soihtuja.
Navigointikartta katosi oletettavasti myös?
- Ensiapulaukku? - Mitään ei ole, päällikkö.
- Mukaan lukien ruoka ja vesi. - Voi luoja.
En ymmärrä.
Annoin määräykset ajoissa, jotta voisin keskittyä laskeutumiseen -
- eikä meillä ole ruokaa tai vettä? - Yritimme olla hukkumatta!
Miten selviämme ilman vettä?
Tulen perään. Kuunnelkaa, pojat.
Tämä lautta on USA:n merivoimien alus ja minä olen sen kapteeni.
Näin ollen minä annan määräykset ja te tottelette niitä. Onko selvä?
Aldrich?
Kristallinkirkas, päällikkö.
Hyvä on.
Tehdään inventaario. Kaikki kasaan paidan päälle.
Kaksi lipasta.
- Minulla on taskuveitsi. - Pidä se taskussasi.
Viimeiseksi kaipaamme reikää lauttaan.
Pihdit, rautalankaa. Noin 60 cm köyttä.
Täällä on pilli.
- Aldrich. - Korjausliimaa.
- Onko paikkausmateriaaliakin? - On.
Katsokaa tätä!
Voimme käyttää tätä, jos näemme toisen koneen.
Kunpa olisimme löytäneet sen aiemmin.
Ja vesipussukka!
Tyhjä.
- Siinä kaikki, päällikkö. - Pressun alla ei ole taitettavia airoja?
Ei ole.
Älkää unohtako kaidenarua. Siinä on noin 70 cm köyttä.
Ja näitä kahta pelastusliiviä.
Ei airoja, taskulamppua, karttaa, ruokaa, vettä.
Kronometrit?
Ei.
Mutta jos lautta pysyy pinnalla, voin selvittää nopeuden ja etäisyyden.
- Se näyttää melkein uudelta. - Se on hyvä.
Valmistettu 30.11.1937.
Neljä vuotta vanha. Yli neljä.
Minimoidaan lautan hankaus. Kengät pois.
- Tilaa ei ole paljon. - Jalassa tai ei, ne kuluttavat pintaa.
Heitetään yli laidan.
- Meri on kuulemma 8 km syvä. - Mahdotonta.
- Päällikkö? - Mietin tässä.
Ehkä yksi pari olisi hyvä säästää.
Jos löydämme maata, jonkun täytyy kävellä.
Käy järkeen.
Minulla on yhä tämä.
- Uimataidottomalle huono valinta. - En saanut koteloa irti.
Mutta eihän sitä koskaan tiedä. Siitä voi olla vielä hyötyä.
- Youngstown, Ohio. Sinä? - Sikeston, Missouri.
- Sikeston? Missä se on? - Ei missään.
Pastula, tarkista vielä aaltojen suunta. Minusta aallonharjat kertovat muuta.
- 15 astetta. Sama kuin aiemmin. - Mitä?
Jos se on oikein, alus on idässä. Minusta se oli lännessä.
- Aldrich? - Ei kuulu pihahdustakaan.
Olet lentänyt meidät keskelle ei-mitään, päällikkö. Olemme eksyneet!
Toista, Aldrich.
Aldrich!
Tuo on hulluinta, mitä olen kuullut.
Miten on mahdollista ettet ole ikinä syönyt Kentucky Hot Brown-leipää?
- Olen Ohiosta. - Eli et saa syödä naapuriosavaltion ruokia?
- En. - Onneksi en asu Ohiossa.
- Kinkkua ja juustoa. - Nyt puhut asiaa.
Tein varmaan 1000 leipää siviilipalvelusjoukoissa.
- Niin minäkin. Kokkasin sadalle miehelle. - Kaksi kokkia eikä yhtään ruokaa.
- Miten päädyit merivoimiin? - Kotona on liian monta suuta ruokittavana.
Äitini ajatteli, että minusta tulisi kurinalaisempi.
- Voin kuvitella hänen pettymyksensä. - Olin valmis seikkailuun, joten värväydyin.
- No, seikkailuun pääsit. - Niin. Jos äitini näkisi minut nyt.
- Haluan tehdä tästä uran ja nähdä maailmaa. - Ura merivoimissa? Hieno juttu.
Näin ongelmallisina aikoina ei ole jalompaa kutsumusta.
Onko mahdollista, että meidät nähdään yöllä, päällikkö?
En pitäisi mahdottomana. Keltainen lautta, kuunvalo...
No, ei täyskuuta tänä yönä.
Pidetään vahtia kuitenkin. Neljä tuntia vahtia, kahdeksan taukoa.
- Kuka haluaa ekan vuoron? - Minä otan. Uni ei tule muutenkaan.
- Minä otan toisen vuoron, Pastula. - Selvä, päällikkö.
Käskit herättää. Nelisen tuntia on varmaan jo kulunut.
- Näitkö mitään? - Vain merta.
- Otitko jo juotavaa, Aldrich? - Mitä juotavaa?
Et ole tosissasi, päällikkö!
Ai kun ihanaa.
- Näkyikö? - Ei mitään.
Mukava tasainen tuuli.
Henry! Pannu porisemaan.
- Kauanko tuuli on puhaltanut näin? - Ehkä noin tunnin.
Samaan suuntaan?
- Päällikkö? - Pastula.
Missä me olemme?
Noin 3000 kilometriä Havaijille.
Samoalle 1600. Etelä-Amerikkaan vähintään 9600.
- Siinä on paljon nollia. - Mutta liikumme koko ajan.
Tällainen tasapohjainen lautta seilaa näppärästi. Lisäksi olemme saaneet noin 12 solmun tuulia.
Kuuden solmun tuuli antaa noin yhden solmun vauhdin. Saamme varmaan kaksi ja puoli 12 solmun tuulesta.
- Vaikkakin tuuli tykkää vaihtaa suuntaa. - Joten Havaijille?
Miksi et osoittanut tuohon suuntaan?
Suoraan eteenpäin, mihin tuuli puhaltaa meitä nyt.
Phoenix-saaret, Gilbert-saaret, Tarawa. 1000 kilometriä tai alle.
- Tarawa? Eikö japseja ole siellä? - Hienoa.
- Japseja kuhisee niillä saarilla. - Mitä tapahtuu, jos osumme sellaiselle saarelle?
Tai sukellusvene huomaa meidät? Yksi voi olla alapuolellamme nytkin.
Olisimme mieluinen palkinto. Mutta meillä on mahdollisuus.
Tarvitsemme vain suotuisia tuulia. Meidän ja Samoan välissä on saaria, 1000 km päässä.
Noin kahden solmun vauhti... Sanoisin kaksi viikkoa. Pystyisin tarkempaan, jos minulla olisi navigointikartta.
Kuolemme nälkään siinä ajassa!
Meressä on rutkasti kalaa. Kunpa minulla olisi koukku ja siimaa.
Hyvä on, Aldrich. Tuolla on siimasi. Punottua köyttä siinä taskussa.
Ja tämä.
Jos saan yhden lippaan auki, voimme käyttää jousta koukkuna.
Se voisi toimiakin.
Tiedättekö, mikä maistuisi nyt?
Paneroitu kala.
Runsas kori uppopaistettua turskaa. Kylkeen kaali- sekä perunasalaattia.
- Koko homma hukutettu juustoon. - Niinkö?
- Juustoa kalan kanssa? - Ei ole mitään, mitä kunnon annos juustoa ei paranna.
Kävisikö tämä?
Ei hullumpi.
Tarvitsen vielä painon.
Näyttää hieman lihan palalta.
Heitetään veteen sitten.
Varokaa silmiänne, nyt lähtee!
Sehän kävi äkkiä! Auta tämän kanssa!
Niin sitä pitää, pojat!
- Jokin tuolla taitaa olla nälkäisempi kuin me. - Pyhä Maria.
Tässä. Pistä tämä päähäsi.
Kuinka vaan.
- Mitä nyt? - Ei mitään.
Hetken luulin, että saan palkinnon. Navy Cross-mitalin tai jotain.
Sitten tajusin ettei ole sankarillista istua lautassa ja kuolla nälkään.
Navy Cross...
Onni käy, jos meitä ei laskuteta uudesta koneesta.
Hemmetti, eihän se kenenkään syy ollut.
Täysin toimiva pommikone makaa meren pohjassa.
Kuulostaa siltä, että sen on oltava jonkun syy.
Perketin kalat ei syö.
- Mihin sinä menet? - Ei täällä saa kalaa.
Joka tarkoittaa ettei ole ruokaa.
En kestä tätä kuumuutta enää.
- Tulkaa perässä, pojat! Vesi on ihanaa! - Ei, ei, yksi kerrallaan.
- 3000 Havaijille, niinkö? - Älä mene liian kauas, Aldrich!
Tämä vene liikkuu, muistatko? Nyt meillä on elävä syötti, vai mitä, päällikkö?
- Se on toinen ongelma. - Hait?
En tiedä hyökkääkö ne. Olen kuullut väitteitä molemmin päin.
Hei, Gene! Päällikkö on huolissaan haista!
Mihin sinä olet menossa?
Vielä muutama veto, Aldrich.
Kannattaa pysyä lautan lähettyvillä.
Jos pidämme reunoista kiinni, olemme turvassa. Toiset voivat olla vahdissa.
Pisti veren kiertämään.
Pastula, olet seuraava.
Ei, kiitos.
Siksi se pitää tehdä viimeisenä. Jos keität sitä liian kauan, niin se palaa.
Ja jos keität liian vähän, se ei sula tasaisesti.
- Kaunista, vai mitä? - Olisi parempi, jos sen voisi syödä.
Pärjäsin ihan hyvin. En odottanut kymppiä.
- Se mekaanikon kurssi? - Ei, tämä oli yksi toinen.
Ajattelin, että saan ehkä ysin tai edes kasin ja se olisi riittänyt.
En ikinä välittänyt numeroista, kunhan vain opin ne asiat.
Ja sillä kurssilla osasin kaiken.
Kun näin sen silmiin pistävän hylätyn, tuumin, että paskat kaikesta.
- Anteeksi kielenkäyttöni. - Mitä sinä sitten teit?
- Kävelin koulusta pihalle enkä ikinä palannut. - Mielestäsi osasit kaiken sillä kurssilla?
Aivan varmasti!
Mutta oletettavasti olit huippu mekaniikan kurssilla.
Pärjäsin ihan hyvin, päällikkö.
Joten osaat purkaa ja kasata aaltosihdin yhtä lailla kuin lukea sitä.
Niin osaisin.
Kumma juttu. Minä ohjasin meitä länteen.
- Sinun havaintosi ohjasi meidät itään. - Pyysit vahvistusta ja hän antoi sen.
Keskustelen tästä pommittajani kanssa, Aldrich.
Tiedän, että vahvistit sen. Kunhan sanoin, että kumma juttu.
Selvä, päällikkö.
Kumma tosiaan.
Päivä 5.
Henry! Pannu porisemaan!
Pastula?
Onko olemassa sääntöä, jonka mukaan kourallinen ei ole pahaksi?
Se imee veden aivoistasi kuulemma.
120 tuntia tulee kohta täyteen.
Viisi päivää eikä tippaakaan.
- Miten emme ole kuolleita? - Olemme kastelleet itseämme ja olleet liikkumatta.
Pari kengällistä keltaista nestettä. Kun sitä vielä riitti.
- Ei edes ruoria. - Mutta tiedät mihin haluamme mennä?
Tiedän, mutta laskeakseni...
Päällikkö?
- Kynä! - Kynä?
Himskatin perketin kynä! Voin tehdä kartan!
Pastula, vuorollasi puhalsi itään kahden-kolmen solmun tuuli, eikö?
Aldrich, sinun vuorollasi enempi kaakkoon kaksi-kolme solmua?
Hyvä on.
- Merkintälaskun mukaan olemme tässä. - Mutta mihin olemme menossa?
Jos onni käy, niin tänne. Saariketju sijaitsee lounaassa.
Lähin ystävällinen ranta Tyynellämerellä. Jos tuuli pysyy suotuisana ja vie meidät sinne.
Mitä, jos tuuli muuttuu jatkuvasti? Kartta ei vie meitä minnekään.
Paitsi, jos...
Paitsi, jos pysymme paikoillamme vastatuulessa.
Aldrich, irrota kaidenaru. Pastula, leikkaa pätkä rautalankaa -
ja tee siitä kehikko, joka pitää tämän auki vedessä.
- Voitko tehdä sen? - Tottakai, päällikkö.
Aldrich, jätä yksi pää kiinni.
Pidetään hänet pystyssä.
Täydellistä!
Seilorit, siinä on ankkuri.
Emme voi ohjailla tuulta, mutta voimme estää ajautumisen väärään suuntaan.
Hyvää työtä, päällikkö.
Nyt minä huudan: Henry! Jarru pohjaan!
Katsokaa miten se haukkaa vettä!
Tony, katso! Piru vieköön, jos tuo ei ole ilon kyynel päällikön silmässä!
- Hän sanoi, että olemme liian kuivia kyyneliin. - Taidat olla oikeassa.
Oikeasti? Näit kyyneleen?
Nosta jarru!
Miehet, tämä ei ole helppoa, mutta huonomminkin voisi olla.
Jos tämä tuuli pysyy ja sataisi hieman.
Aina voi kysyä.
- Rakas Luojani. - Gene, osaan rukoilla vain puolaksi.
En pitänyt sinua uskovaisena miehenä, Aldrich. Valitettavasti minä en ole.
Ei se haittaa, seuratkaa perässä.
Rakas Luojani, tiedämme ettei kaikki tekomme ole olleet mieleesi.
Pyydämme apuasi tämän koettelemuksen aikana, jos sen meille suot.
Ja Luoja, varjele miehiä tukialuksellamme.
Sekä kaikkia laivoja merellä, mukaan lukien tämä.
Tony?
Rakas Jumala, yhdyn siihen mitä toiset sanoivat, mutta enimmäkseen -
tarvitsemme sadetta, Luoja.
Sadetta, rakas Luoja, pyydän.
Aamen.
Anna Hänelle hetki, se täytyy ensin valmistella.
Tai sitten...
Enää satele ei...
Tuo on hyvä.
Hei, päällikkö, laula sinäkin.
Näyttävä lopetus!
- Mikä hätänä? - Ei mikään.
Taisteluasemiin, pojat! Nyt sataa!
Minulla on pussukka.
Nyt se alkaa. Ottakaa niin paljon kuin mahdollista!
- Rukouksesi näyttää toimineen, Aldrich! - Kiitä Ensimmäisen Baptistikirkon pyhäkoulua!
Syökää, typerät eväkkäät. Ettekö ole ennen nähneet siimaa?
Viikkoon ei yhtään mitään.
- Aldrich, olet kärsivällisin kalastaja, minkä olen nähnyt. - Meillä päin jos et nappaa, et syö.
Teen tämän väärällä tavalla.
Pidä se puukko taskussasi kuten käskin.
- Jos teet reiän lauttaan... - Jos emme saa pian ruokaa, -
- voimme yhtä hyvin hukkuakin. - Aldrich, puukko talteen, se on käsky!
Jos et nappaa, et syö.
Aldrich...
- Minä osuin yhteen! - Lopeta!
- Osuin lauttaan! - Senkin idiootti!
- Älä liiku, otan liiman. - Se ei olekaan lautta!
Voi, paska!
Pastula!
Älä päästä sitä irti!
Taisin tappaa sen.
- Hyvää työtä, Pastula. - Hyvä, Tony.
Se putosi taivaasta.
Hai putosi taivaasta.
Se on tainnut syödä vastikään.
Syöttejä riittää vielä päiväksi tai pariksi.
Luultavasti myös vielä ruoaksikin.
- Suola pitää sen hyvänä. - Kuinka pitkä matka saarille, päällikkö?
Kartan mukaan noin 600 km. Tuulee koillisesta, joka sopii meille oikein hyvin.
Jos suunta muuttuu, heitämme vain jarrun. Ei mennä väärään suuntaan.
- Menemme kotiin. - Vaimoni tulee olemaan hellänä.
Minä kun luulin, että hän on naimisissa merivoimien kanssa.
Onko teistä kumpikaan naimisissa?
Minulla on tyttö kotona Youngstownissa.
- Irene. - Minulla ei, mutta -
- haluaisin jossain vaiheessa. - Minulla on sisar.
- Te tulisitte hyvin toimeen. - Ihanko totta?
- Millainen hän on? - En minä osaa sanoa.
- Ihmiset sanovat, että hän on kuin minä. - Ei kovin imarteleva mainos, Pastula.
Ei hän näytä minulta. Hänen kanssaan on helppo tulla toimeen.
Ja on paljon nätimpi kuin minä.
- Kuvaile häntä. - Oikeasti?
162 cm.
Hänellä on pitkät ruskeat hiukset, vihreät silmät.
- Tämä on outoa, Gene. - Jatka vain.
Hän on taikuri keittiössä.
Hän tykkää lukea. Hän käyttää vaatteita.
Hän käyttää vaatteita? Se olisi toivottavaa.
Vaatteet ei ole vaatimus minun kirjoissani.
- Puhut sisarestani. - Sitten kun pääsemme täältä, -
kiitän sinua kun esittelit meidät. Hän kuulostaa ihanalta.
Meillä on seuraa.
Varmaan veri vedessä houkuttelee.
Olen kuullut, että ne haistavat sen kilometrien päästä.
- Mitä me teemme? - No, alkajaisiksi -
ehdotan, että peruutamme uintiohjelman.
- Mikä hätänä? - Se puri minua!
Tuli seis!
Anna kun katson.
Kolmet hampaan jäljet vähintään. Yksi kynsi repeytyi irti.
Voi, Gene.
Tässä, päällikkö.
Olen kuullut käsinkalastuksesta, mutta tämä on jo naurettavaa.
- Kävikö pahasti? - Katsomme sitä tarkemmin aamulla.
Paina sitä kunnolla.
Miksi meitä kutsutaan, päällikkö?
Mitä?
"Taistelussa kadonneet" vai mitä?
"Merelle kadonneet." Siten meistä kerrotaan.
"Merelle kadonneet. Ei löydetty jälkiä lentokoneesta tai henkilöstöstä."
Isä meidän, joka olet taivaissa. Pyhitetty olkoon sinun nimesi.
Tulkoon sinun valtakuntasi. Tapahtukoon sinun tahtosi, -
myös maan päällä...
Päivä 15.
Tony, anna ase.
Anna se minulle.
Gene, en aikonut...
Haluatko syödä vai et?
- Sain sen! - Hyvin ammuttu!
Hei, päällikkö.
Hyvä, päällikkö!
- Sait sen! - Hyvää työtä, päällikkö!
- Mikä tuo on? - Vauhtia, päällikkö!
Ala tulla!
- Luistin on jumissa! - Mitä? Eikä!
Ripeästi, päällikkö!
Melkein perillä!
Onpa sillä kokoa!
- Ei hullumpaa. - Kaipaa juustoa.
Kaipaisi juustoa.
Maistuu kanalta. Raa'alta kanalta.
Luulin, että kun näkee linnun on lähellä maata.
Ei tämä lintu. Ne voivat lentää tuhansia kilometrejä.
En voi vieläkään uskoa, että ammuit albatrossin.
Miksi?
Unohda.
Tony, tule syömään.
En syytä sinua.
Minäkin lähtisin, jos voisin.
Pastula, tarkista vielä aaltojen suunta. Minusta aallonharjat kertovat muuta.
Pastula?
- Aldrich! Menetimme Pastulan! - ...ei missään. Olemme eksyneet.
Aldrich!
Enterprise! Tässä 6-10-12...
Ei, korjaan! 6-Tare-14 pyytää saapuvaa suuntimaa!
Enterprise!
Enterprise! Auttakaa!
Päivä 20.
Kukaan ei ole vahdissa.
Kaikki miehet kannelle.
Annoin käskyn pitää vahtia vuorokauden ympäri.
- Ja te nukutte vuorossa! - Mitä merkitystä sillä on?
Jos tuuli muuttuu emmekä laske ankkuria, menetämme suunnan, Aldrich!
- En tunne tuulta, päällikkö. - Koska ei tuule.
- On ollut tyyntä jo pari päivää. - Suu kiinni!
Pidä suusi kiinni!
Käskin vahtia ja tehän vahditte.
Kyllä, päällikkö.
- Miten haluat, minä voin vahtia. - Älä luulekaan, Tony.
Jos haluat vahtia niin kovasti, miksi et itse istu ja tuijota tyhjyyttä päivät läpeensä?
- Minä teen osani, enemmänkin. - Mitä oikein tarkoitat?
- Kenen luulet navigoivan? - Niinkö teet?
Missä ne saaret sitten ovat?
- Niiden on oltava lähettyvillä, eikö? - Älä koske siihen!
- Te pojat ette osaa uida, saatikka lukea karttaa! - Anna kun kysyn sinulta jotain.
- Miten osasit piirtää sen karttasi? - Tutkin alueen karttaa joka päivä.
Minulla on karkea kuva siitä päässäni. Plus-miinus 10 % tarkkuudella, toivoakseni.
- Sen jälkeen vain yksinkertaisesti lasken. - Karkea kuva?
Merkintälaskenta toimii kun tiedät mistä lähdet, eikö niin?
Joten tämä keksimäsi reitti perustuu siihen mihin luulet meidän pudonneen -
sekä kasaan arviointeja siitä, mihin olemme päivittäin liikkuneet.
- Mihin tähtäät? - Mihin tähtään?
Syy miksi putosimme on, ettet sinä alunperinkään tiennyt missä olemme.
Siksi emme löytäneet laivaa. Siksi en saanut siihen yhteyttä.
Sinä lensit meidät kantaman ulottumattomiin!
- Yritin ottaa sen huomioon. - Ja se vielä oikeiden välineiden ja kartan kanssa!
Olemme ajelehtineet koko ajan ilman edes kompassia. Parina ekana päivänä emme edes seuranneet suuntaa.
Ja sinä viet meidät jollekin pikkuruiselle saarelle keskellä merta?
- Vain pelkkää arvailua, niinkö? - Ei ole. Kuunnelkaa.
Totta, tukeudun vain muistiini.
Olen ehkä tehnyt muutamia arvioita, mutta yritin ohjata meidät keskelle näitä saaria, -
- joten vaikka emme menisi ihan suoraan... - Mitä tarkoitat, että yritit?
Milloin oletit saarten näkyvän?
Kolme päivää sitten.
Tai neljä.
Meidän pitäisi olla saarten ympäröimiä.
Menimme ohi.
Sellaisia saaret ovat, Tony. Etkö tiennyt?
Ne tulevat ja menevät.
Vain yksi mahdollisuus. Havaijin jälkeen seuraava pysäkki on Tokio.
- Nyt kuuntelet... - Todellista arvailua.
- Arvioin, että kuolemme tänne! - Haluatko sinä ottaa vastuun, viisastelija?
- Älkää viitsikö. - Ihan hemmetin sama!
Ja sinä olet tärkeilevä.
Pidit kenkäsi sen jälkeen kun me heitimme omamme pois.
Jauhat radiosta kuin minä olisin missannut jotain.
"Mitä Aldrich teki radiolle?"
Olet Tonyn kimpussa aaltosihdin takia, koska hän sai samat luvut molemmin puolin.
Mitä helvettiä sinä siellä teit?
Paitsi sait meidät eksymään keskelle suurinta vesimassaa koko perketin pallolla?
Päällikkö, kadotin radiomerkin, loppu.
Olemmeko lähellä, päällikkö?
Ehkä radio ei toimi. Koputtelen.
- Kuuletko meitä, loppu? - Hyvin kuuluu, pojat.
Odotan vain, että tuuli kertoo mihin suuntaan se haluaa puhaltaa.
Taisin nukahtaa.
Oli niin kuuma. Ei voinut mennä kuin muutama minuutti, mutta...
Ohitimme kääntymispisteen.
- Ja siinä vaiheessa kun käännyimme... - Oli jo aivan liian myöhäistä.
Minun takiani eksyimme.
En tiedä miten voin hyvittää tämän teille ikinä.
En pysty.
Olen lentäjä, -
joka menetti koneensa -
sekä miehistönsä.
Ja itsensä.
Olen kauhean pahoillani...
Olen kauhean pahoillani, miehet.
Olen pahoillani.
Tämä kartta ei ole kummoinen.
Mutta se on ainoa, minkä avulla voimme päästä kotiin.
Näyttää siltä, että täällä puhaltaa vain omat tuulemme, pojat.
- Siltä vaikuttaa. - Niin meidän pitää tehdä!
- Missä kenkäni on? - Taas mennään.
Ei, ei.
Anna veitsesi. Pyydän, anna veitsesi.
Herrat.
Luodaan oma tuulemme.
Joka näkee maata ensimmäisenä, saa päivällisen.
Mitä vain, missä vain. Kaksi muuta maksaa.
- Sovittu! - Veto, veto.
Tuo ei ole hauskaa enää hetken päästä.
Päivä 30.
Henry!
Pannu -
porisemaan.
Aletaan hommiin.
Gene?
Tietääkö kumpikaan teistä vakuutuksista?
- Vakuutuksista? - Henkivakuutuksista.
Minulla on 5000 dollarin vakuutus, joka menee äidilleni.
Mietin vain, onko hän jo saanut sen.
- Kokonaisen kuukauden jälkeen luulisi. - Mitenköhän Irene pärjää?
Kuulostaa todella kivalta tytöltä.
- Hän työskentelee lääkärille nykyään. - Sinä kerroit.
- Kirjoitin hänelle runoja aiemmin. - Kuulisimme mielellämme yhden runoistasi.
Todellakin.
Lausu meille runo.
Tony?
Herätys, pojat. Saatamme saada juotavaa.
Kummallinen ilma.
- Earhart, se naislentäjä? - Amelia Earhart.
Hän putosi näillä main, eikö?
Nyt se tulee!
Olipa kylmä.
Toinen kuuro?
En pidä siitä. Pilvet liikkuvat vastakkaisiin suuntiin.
- Mitä se on? - Olkaa valmiina.
Joudumme äyskäröimään rivakasti.
- Onko Tyynellämerellä hurrikaaneja? - On.
Milloin on hurrikaanikausi?
Miksi minä kyselen tämmöisiä?
Ota tämä! Et osaa uida, muistatko?
- Tiedättekö mikä nyt kelpaisi? - Varokaa!
Päällikkö! Missä hän on?
Me tulemme, päällikkö!
Pysykää lautalla!
Pitäkää kiinni!
- Gene, missä Tony on? - Kadotin hänet.
Yritä päästä toiselle puolelle. Katso, jos näet häntä!
Tony!
Terve Maria, armoitettu...
- Oletko kunnossa? - Päällikkö!
Hyvä poika.
Meidän täytyy kääntää lautta.
Minun merkistäni nostamme ja annamme tuulen kääntää sen.
Mutta pitäkää kiinni.
Yksi, kaksi, kolme, nostakaa!
Menkää toiselle puolelle, minä pidän kiinni. Menkää te kyytiin ensin.
Pitäkää kiinni!
Rub-a-dub-dub. Kolme miestä ammeessa.
Ja ketä he mahtaa olla?
Lihamestari, leipoja, kynttilänvalaja.
Katso tarkemmin, heitteillä koko kolmikko.
Miten tuo tuli juuri nyt mieleen?
Lautta uppoaa, vai mitä?
Meistä ei jää mitään jäljelle.
Ei.
Kukaan ei tule tietämään, että selvisimme näin kauan.
Ei.
Jos yksi meistä kuolee, mitä toiset tekevät?
Gene, sinä puhut aina ruoasta. Mitä mieltä olet?
Maksa ainakin. Sydän, jos siihen pääsee käsiksi.
- Menetimme pihdit sekä taskuveitsesi. - Munuaiset olisi helpot.
Niin, yksi kummallekin.
- Taidamme kaivata toisenlaisia puheita. - Yritän, mutta kaikki on niin kaukana.
Muistin juuri jotain.
Vaimoni.
Hänellä on kaunis keltainen mekko.
Hän poltti siihen reiän tupakallaan.
Hän ompeli valkoisen kyyhkysen reiän päälle. Pystyn kuvittelemaan mekon ja kyyhkysen, -
mutta en näe hänen kasvojaan kunnolla.
Tony?
Uskoakseni olen rakastunut siskoosi.
Teistä tulee upea pari.
Haluan teidän poikien tietävän, että jos olisimme selvinneet takaisin, -
olisin suositellut teille mitaleja.
- Jos minua olisi kuunneltu sotaoikeuden jälkeen. - Sotaoikeuden?
Pastula, voitko kuvitella jotain syytä, miksi päällikkö olisi viety sotaoikeuteen?
Ei tule niin mitään mieleen, Aldrich.
Ei minullakaan.
Olen pahoillani, että kaikki loppuu näin.
Mies suunnittelee kurssinsa, -
mutta Luoja päättää.
No niin.
Jo riittää paskapuheet!
Minusta vaikuttaa siltä, -
että jos Luoja valitsi kurssimme, -
niin Hän haluaa meidän selviytyvän!
Vai mitä?
Joka tapauksessa -
olemme tulleet liian pitkälle luovuttaaksemme nyt.
Tony?
Gene?
Tony-parka.
Tony.
Kuulen musiikkia.
Minkälaista musiikkia?
- Tony? - Kuuletteko sen?
Näen kauniin maissipellon.
Minä näin laivueemme kaksi kertaa eilen.
Enpä tiedä.
Jotain vihreää.
Katso sinäkin, päällikkö.
Gene Aldrich, -
olet voittanut itsellesi päivällisen!
Maata näkyvissä!
Kiitos.
Melokaa pojat, melokaa!
Melokaa!
Melonta seis.
Ajelehdimme itsestään rannalle.
Entä jos siellä on japanilaisia?
Onko meillä vaihtoehtoja?
Olkaa valmiina, miehet. Lautta saattaa kaatua.
Se kaatuu!
Katsokaa.
Harold Dixon, Tony Pastula ja Gene Aldrich ajautuivat Pukapukan saarelle 20.2.1942 -
oltuaan 34 päivää Tyynellämerellä.
He seilasivat lautallaan yli 6000 kilometriä.
Dixon palkittiin Navy Cross-mitalilla johdettuaan miehistönsä turvaan.
Hän ei enää lentänyt taistelutehtävillä.
Tonyn saamat vammat estivät häntä tavoittelemasta uraa merivoimissa.
Kuoltuaan vuonna 1986, hänen tuhkansa siroteltiin mereen.
Gene palveli sodassa radiomiehenä.
Vuonna 1946 hän meni naimisiin Tonyn sisaren Francesin kanssa.